Det er 298 dage siden den første bemandede rumfærge fløj til Mars.
Den internationale besætning om bord på Ares-
-skal nu lægge sig i kredsløb om planeten.
For at udnytte energien bedst muligt i overgangen fra jordens omløbsbane-
-udnyttede man den bane om solen, der kaldes Hohmanns overgangsbane.
Den gådefulde røde planet er omgivet af myter.
Sonden, der blev sendt op i 1999, fandt intet globalt gravitationsfelt-
-men derimod mange mindre felter og mærkelige afvigelser i gravitationen.
Vi skal nu høre unikke kommentarer fra Andre Vishniac, Ares kaptajn.
De blev modtaget for kun nogle sekunder siden.
Dette er et historisk øjeblik.
Må jeg spørge, kaptajn... Hvordan føles det lige nu?
De flyver over Mars. Et af menneskets ældste drømme er blevet virkelighed.
Det var vanskeligt at opfylde den drøm.
Vi er uddannet til det. Vi kan ikke bekymre os om andre faktorer.
Mennesket landede på månen for over 50 år siden. Næste skridt var Mars.
Men det tog længere tid end ventet.
Hvorfor Mars? Hvad forventer De at finde der?
Der er intet enkelt svar. Hvorfor udforsker vi i det hele taget?
For at lære mere og for at bevise for os selv, at vi kan opnå mål-
-der virkede uopnåelige.
-Er du klar, Susana? -Ja.
-Herb? -Jeg er klar.
Ares...
Kaptajnen her. Stemmetest, kom.
Det her er piloten. Stemmetest, kom.
Det her er Herbert. Stemmetest, kom.
Påbegynd nedtælling.
-...fire, tre, to, en, nul. -Tænding.
Are Thorsteinsson Broadcast Text København, 2003
Det var som at genopstå fra de døde. Forvirring og mørke overalt.
Kan I høre mig, Belos?
Belos, kan I høre mig? Svar! Hører I mig?
Vi hører, Lowell. Vi er styrtet.
-Er alle uskadte? -Det ved jeg ikke. Jeg er uskadt.
Det er det rene kaos her.
Styrtet var forfærdeligt.
Hvordan har du det? Er du uskadt?
Hvil dig lidt. Vær ikke bekymret.
Vi lever. Herregud...
Det er utroligt. Vi lever. Vi klarede det!
Rejs dig, Johnson. Vi klarede det. Vi lever.
Er alle uskadte dernede?
-Jeg har det godt. -Er det sikkert, Johnson?
Kom nu. Vi klarede det.
Er du uskadt, Vishniac?
Vishniac?
Svar mig, Vishniac. Er du uskadt?
Vishniac... Jenny!
Det ved jeg ikke...
Han har brækket halsen. Gud bevare hans sjæl.
Finder nogen dette bånd skal hændelserne gengives, som de skete.
Styrtet var forfærdeligt, men Belos' cockpit klarede sig mirakuløst nok.
Vores kaptajn, Andre Vishniac, omkom ved nedslaget.
De fem overlevende blev snart stillet over for den brutale virkelighed.
Vi havde en vanskelig tid foran os.
Jeg kan intet se.
Herregud, hvilken katastrofe!
Vi vil ikke kunne genoprette motortrykket, og bilen er smadret.
Vi har opdaget fejlen. Systemet gik ned i nogle sekunder.
Det var nok til at vildlede flycomputeren.
-Hvad forårsagede fejlen? -I må lede efter det i databasen.
Jeg ville ønske, jeg kunne hjælpe. De arbejder for fuld kraft på jorden.
Tak, Lowell. Vi tales ved senere.
Vi må have mere plads. Det her er for kvælende.
Du er næstkommanderende, Sanchez.
Nu da Vishniac er død, er det dig, der har kommandoen. Hvad foreslår du?
Jeg ville bare være et andet sted langt herfra.
Første ordre fra jeres nye kaptajn: Læg jer ned og vent.
-Vente på hvad? -Det vil du ikke vide, Fidel.
-Jeg nægter at acceptere det. -Du må vænne dig til tanken, Herb.
Skibet oven over os kan ikke komme ind i vor atmosfære...
-...og det har intet landingsmodul. -Det vidste vi, Luca.
De sender vel et redningsfartøj? Det gælder om at overleve så længe.
Et redningsfartøj? Hører du, hvad du selv siger?
Det tager 26 mdr. at flyve til Mars. Hvordan skal de kunne redde os?
Mindste problem med omløbsbanen forlænger rejsen med et år.
Det forstår jeg ikke. Hvad taler du om?
Vi ved alle, at opgaven bliver at hente vores lig. Vi er døde om et år.
Der tager du fejl, Jenny. Vi vil overleve.
Hvordan? Systemet i dette modul kan ikke holde os i live i tre år.
Vi er 191 millioner km fra jorden, og vi er alene.
-Der er altid en måde at overleve på. -Har du nogle specifikke forslag?
Vi må begynde at arbejde. Alle sammen.
Nu er vores opgave at overleve, ligesom andre overlevede tidligere.
Situationen er for resten ikke så håbløs, som den kan se ud til.
"Ikke så håbløs..." Den fyr er fantastisk.
Jeg kendte en geolog. Han tog til Schweiz og så en sort ko der.
Da han kom hjem, skrev han et essay om, at alle køer i Schweiz er sorte.
Jeg er geolog, og det er derfor, jeg kan holde fødderne på jorden.
Vi er på Mars, Herb. Du kan glemme, at vi finder oaser og palmer derude.
Jeg ved ikke, hvad vi skal gøre, men jeg ved, at vi må finde løsninger.
-Eller dø i forsøget på det. -Hvad gør vi f.eks. med vand?
Vi ved, at Mars' atmosfære indeholder spor af vand. Et spørgsmål om tid...
Ja, vi skal bare vænne os til ikke at drikke og trække vejret så meget.
Du kan i det mindste overveje tanken, at vi har en chance for at overleve?
Godt. Hvordan lyder din plan? Hvad er første foranstaltning?
Det vi gør nu. Bedømmer situationen.
-Vi behøver en liste over reserverne. -Jeg kan lave et overslag.
Gå i gang.
For det første behøver vi 2 kg ilt pr. person pr. dag.
Vi behøver ca. 2 liter vand og 1,5 kg fast føde om dagen.
Med den proviant vi har til seks personer, klarer vi måske et år.
Da kaptajnen er død, og hvis vi sparer...
-Allerhøjest femten måneder. -Fortsæt.
Godt...
Takket være genvindingsenhederne har vi sikkert vand til to år.
Men anvender vi det system, vil vi bruge vores energi...
...på omkring et år.
Det samme med ilten, men vi vil ikke orke at tænke på at trække vejret.
Vi er omgivet af ilt. Hele planeten er rusten. Det er derfor, den er rød.
Rigtig, men i denne atmosfære findes det i form af kuldioxid.
Vi ville kunne frigøre ilten med elektrolyse-
-men det ville kræve for megen energi.
De termoelektriske generatorer ville blive opbrugt.
Vi kunne reducere varmen, tage varmedragter på, slukke lyset...
Vi ville blive gale, hvis vi skulle leve flere år i mørke.
Vi må acceptere, at vi ikke er på mission til Mars. Vi er skibbrudne.
Vi må acceptere en hel del lidelser og besvær.
Vær bare rolige, jeg er vant til ekstreme omstændigheder.
-Skal jeg sige "De" til dig? -Nej, det skal du ikke.
Nu har jeg kommandoen over missionen eller over os skibbrudne.
-Jeg synes, at vi skal... -Nu er det faktisk min tur.
Luca, lav status over alle forrådene-
-og beregn, hvordan vi får dem til at række længst muligt.
En anden vigtig ting er at finde ud af, hvad der skete.
Det bliver din opgave, Rodrigo.
Johnson, vi behøver mere plads. Landingsstolene behøves ikke.
Og hvad skal jeg lave?
Har du nogen anelse om, hvordan vi udvinder Mars' ressourcer?
Jeg går i gang med det samme.
Vi tog alle fat på vores nye opgave: Overlevelse.
Mars var det mest ugæstfrie sted, et menneske kunne forestille sig.
Vi var fast besluttet på at bruge alle ressourcer for at overleve.
Vi ved, at alle sten på Mars er rige på ilt, ikke sandt?
-Kan vi udnytte det på nogen måde? -Det tror jeg.
Fremstiller vi en silikatreaktor, kan vi fremstille metan og damp...
Sagde du damp?
-Hvor får du energi fra til det? -Ikke fra generatorerne, naturligvis.
-Hvordan så? -Med brændstof fra Belos.
Vi har jo ingen planer om at lette, så vi kan bruge tankene.
Brænde kryogent brændstof... Det lyder farligt.
-Hørte du Herberts ide, Luca? -Ja, jeg hørte den.
-Hvad synes du? -Den er latterlig.
Vi ved ikke, i hvilken stand tankene er. Ingen har tjekket dem.
Det elektriske system fungerer ikke-
-og vi har ingen signaler fra tankene.
-Lad os antage, at de er intakte... -Selv om vi antager det...
...må vi alligevel lave en silikatreaktor af Belos motor.
Det er ikke let. Vi burde koncentrere os om mere produktive ting.
Men det er ikke mig, der har kommandoen. Du afgør det.
Sanchez.
Jeg ved, hvor vi er. Vi er langt fra det beregnede landingssted.
Vi er tæt ved planetens ækvator, nær nul-breddegraden.
-Hvordan kan du være så sikker? -De automatiske kameraer tog fotos.
Lad mig se dem.
-Utroligt! -Ja, det er det. Se her.
Det ligner en permanent tågebanke længst nede i dalen.
Ja, og den ligger nærmest ved os.
Ares burde måske undersøge det, det kan være vanddamp.
-Kan vi bruge den? -Tvivlsomt. Vi behøver mere end det.
-Ved du, hvorfor vi styrtede? -En fejl i softwaren.
Det varede kun i nogle sekunder, men nåede at vildlede højdemåleren.
Et uheld, antager jeg.
Luca og Herbert, gør jer klar til rumvandring.
Tag alt det her ud og undersøg så motorerne.
Jeg går med dem. Mens de fjerner det skidt, graver jeg en grav til Andre.
En grav? Hvad er meningen med det? Vi lægger bare liget udenfor.
Hvis vi fjerner os fra vores tro, vil vi snart opføre os som dyr.
Vor overtro mener du? Nu koncentrerer vi os om praktiske ting.
Vi spilder ikke tid på at grave en meningsløs grav.
Vi må udnytte alle vore ressourcer og udarbejde en plan.
Ingen bad om din hjælp, Luca.
Jeg synes ikke, at vi kan forsvare at lægge liget udenfor.
Vi kan forurene planeten i al fremtid med bakterier.
-Ville bakterier overleve...? -Blæs på bakterierne! Vi dør her.
Jeg har ikke i sinde at bekymre mig om bakterier.
Susana, får jeg din tilladelse til at begrave kaptajnen på kristen vis?
Tillykke, Herbert. Du er det første menneske på Mars.
Baglioni har ret. Det er absurd at begrave kaptajnen.
Vil nogen sige nogle mindeord?
Det kan du gøre, Luca. Du er gruppens geni.
Godt, det tror jeg, at jeg vil, Herbert.
Hvad mener I, om det her...?
Her hviler Andre Vishniac.
Han blev født på jorden-
-og rejste langt gennem tid og rum for at møde sin endelige skæbne-
-på dette elendige og øde sted.
Jeg vil citere dr. Wilson, inden han døde ved siden af Scott i Antarktis.
Jeg synes, at Herbert er meget optimistisk.
Men du gør det, du skal, du påtager dig hele ansvaret.
Det må være vanskeligt, ikke?
-Din position er sværest af alle. -Er jeg pessimistisk, synes du?
Du er en stærk kvinde, og du ved, hvad der skal gøres i dette tilfælde.
-Jeg er ikke stærk, tro mig. -Det virker sådan.
Jeg har simuleret det hele livet. Det giver en del øvelse.
Lige nu er jeg dødsensangst.
-Fortæl det ikke til de andre. -Det bliver vores lille hemmelighed.
Jeg ville ønske, at jeg var lige så rolig som du.
"Det er kun forbeholdt Gud at afsløre hemmeligheder-
-men vi er måske udvalgte til for første gang at bevidne-
-denne isbarrieres skjulte sjæl under solens varme stråler-
-alt imens stormen raser og fryser os med sit isnende bid."
Jeg vil bekende en ting, Susana.
Der er noget, der skræmmer mig lige så meget som tanken om at dø.
At miste fatningen, at blive panikslagen.
Det sker ikke. Du ved ligesom vi andre, hvordan man skal reagere.
Jeg er ikke stærk, det forsikrer jeg dig.
Men min videnskabelige nysgerrighed er uden kontrol. Derfor tog jeg med.
Godt...
Lad os gå.
Vi tjekker tankene, Jenny.
Den første grav på Mars.
Luca og Herbert havde lavet en fuldstændig skadesvurdering.
Der var ingen ide i at spørge, man så, at de ikke havde gode nyheder.
Herbert forsøgte dog at komme med noget håbefuldt fra verden udenfor.
Der er is.
-Den har samlet sig i Belos' skygge. -Hvordan kan der findes vand?
Mars' atmosfære er tør i absolutte termer-
-men kulden er så intensiv, at atmos- færen er på grænsen til at mættes.
Tjekkede du motorerne og brændstoftankene, Luca?
De er der ikke mere. De må være blevet slynget væk ved styrtet.
Det er et mirakel, at de ikke eksploderede.
Det var snarere en forbandelse. Vi er dødsdømte.
Selv om vi trækker vejret et år til, er vi lige så døde som Andre.
Mener du, at der ikke er noget kryogent brændstof tilbage?
Det, der er i dette landingsmodul-
-er det eneste, der er tilbage til overlevelse.
Jeg tror ikke, at vi kommer til at klare os.
Hvad sker der her? Nu må du holde op.
Hører I, hvad jeg siger? Det her er vand!
Forstår I, hvad det betyder? Vand!
Det havde vi ikke ventet, men det findes.
Problemet er ikke vand eller ilt, men at energien slipper op inden et år.
Og vi kan ikke producere mere.
Vi må begynde at spare energi. Nu.
Vi minimerer energiforbruget. Vi har reduceret varmen i landingsmodulet.
Jeg håber, at det virker.
-Noget nyt om redningsfartøjet? -Nej, jeg tager hjem om to dage.
De har fundet en alternativ bane. Jeg beklager.
Har de nogen ide om, hvorfor vi styrtede?
Det er endnu kun teorier, og nogle er ret fantastiske.
-Hvordan? -Mars har intet globalt magnetfelt.
Men den har magnetiske afvigelser og gravitation visse steder.
Den stærkeste af disse afvigelser blev registreret, da I styrtede.
Det er noget kraftigt, der kan have påvirket Belos' oscillatorer.
Det er ikke alt. Der gemmer sig noget under tågen. Det er noget mærkeligt.
Se nøje på de nye billeder.
Jeg må desværre slutte nu, jeg har en lang rejse foran mig. Held og lykke.
Da Lowell tog af sted, fyldtes vi alle af en dyb følelse af ensomhed.
Alt håb var ude. Vi var ofre for en uundgåelige tragedie.
Hvad er det, der sker? Er vores uduelige nabo forsvundet?
Sig ikke sådan. Det må have været frustrerende intet at kunne gøre.
-Stakkels ham. -Hvad er det der?
-Det ser ud som et SAR-billede. -"Jeg er læge, Jim, ikke ingeniør."
Syntetisk aperturradar.
-Hvad er det der? -Jeg har set det før.
-Det ligner en labyrint. -Jeg kører billederne i databasen.
Her er det. Det billede blev taget nær Mars' sydpol.
Se, de er identiske. Det her er virkelig underligt.
På vores næste rejse til Mars kan vi tage billeder og lave undersøgelser.
Desværre er tiden snart løbet ud. For os alle.
Var det en kommentar eller din konklusion som ingeniør?
Vi må afholde et møde.
Den kortest mulige rejsetid til Mars og tilbage-
-er to et halvt år. Det lader sig ikke gøre at forkorte den tid.
Jeg ved, at de ikke når at redde os, men det kan de ikke sige.
Hvor lang tid har vi igen, hvis vi følger de energisparende tiltag?
Ca. et år og to måneder.
Problemet er genvindingssystemerne. De kræver for megen energi.
Hvad foreslår du?
Vi må acceptere det faktum, at vi alle fem-
-ikke kan overleve i dette landingsmodul så længe.
Det du siger, Luca... er grusomt.
I ville kende situationen, og det er de kolde facts.
Alle fem kan ikke overleve i modulet i to et halvt år.
Hvor mange af os kan overleve?
Hvor mange?
To personer.
Det der duer ikke, Luca. To ud af fem virker helt urimeligt.
-Det er vanvittigt. -Sådan er det.
Nej, det er det ikke. Det der kaldes at opgive.
Det var dig, der sammenlignede os med skibbrudne.
Til tider må skibbrudne tage svære beslutninger.
Er du sindssyg? Skal vi trække lod om, hvem der skal leve eller dø?
Om halvandet år ligger der fem frosne lig i denne blikdåse-
-hvis ikke tre holder op med at bruge vand, ilt og genvindingssystemer.
I nægter at acceptere det. Ikke sandt, Herb?
Du tror, at du skal vende tilbage som helten, der bevarede roen-
-og vidste besked om alt, ikke sandt?
Han har ret. Vi nægter at indse sandheden.
Jeg har ikke i sinde at begå selvmord, der er imod min religion.
Er der nogen, der tvivler på Lucas tal?
Ingen?
Godt...
I så fald står det klart, at vi alle anser Lucas tal for korrekte.
To af os fem.
De stemmer sikkert, jeg ved ikke...
Jeg synes bare ikke, at vi skal drage forhastede konklusioner.
Vi må have lidt tid.
Vi må tænke, inden vi træffer en beslutning. Vi finder måske på noget.
Hvad, Herbert? Hvad skulle vi finde derude?
Hvornår fatter du det? Vi er i det mest ugæstfri miljø, der kan tænkes.
Jordens polarområder er det rene paradis ved siden af.
Hvordan vælger vi, hvem der skal dø og træffer den grusomme beslutning?
Vi kan bruge Herberts eksempel? De skibbrudne trak vel lod?
Skal det afgøres på den måde?
Jeg er pilot i et rumskib, der aldrig kommer til at flyve igen.
Fidel, du er astrobiolog.
Din viden er ikke til nogen nytte i denne situation.
Herbs viden taler ikke for ham.
Men Jenny er læge...
...og Luca ved, hvordan man holder denne maskine i gang.
Beslutningen er truffet. Luca og Jenny bliver.
Rodrigo, Herbert og jeg...
...tager os en spadseretur.
Det var en fin omskrivning, Susana.
Meget intelligent.
Du er meget intelligent, Luca, måske den mest intelligent af os alle.
Havde du regnet det her ud, inden du sagde, at kun to kunne overleve?
-Jeg kan desværre ikke acceptere det. -Hvad mener du med det?
-Vi har ikke udtømt alle muligheder. -Herb...
Skal jeg dø, så er det det, men ikke før, jeg har brugt alle ressourcer.
Der findes ingen, sagde jeg. Hørte du det ikke?
-Der er intet alternativ. -Det er der.
Hvilket alternativ, du som ved alt?
-Hør nu. Hvad er det største problem? -Energi. Og så?
-Vi kan da bygge en vindmølle? -Hvorfor tænkte jeg ikke på det?
Det er jo genialt! Vi bygger en vindmølle, og så får vi energi.
Og så kan vi flyve hjem. Luften er for tynd her. Det fungerer ikke.
-Jeg har tænkt på alt. -Hør lidt på mig.
Der er vinde på over 36 m/ s, der venter på os derude.
-Vi kan bygge en. -Luften er for tynd.
Jeg er videnskabsmand. Jeg har tænkt på alt. Der er intet alternativ.
Jeg ville ikke spilde energi og ressourcer på ideer, der ikke virker.
Det reducerer chancerne for, at nogen af os kan overleve.
-Jeg beklager. -Det er let for dig at sige.
Forstår du ikke, hvad jeg mener? Du der er så begavet.
Jeg beklager.
Jeg forlader ikke modulet. Det kan I ikke forlange.
Vi besluttede at sove i fem timer, inden vi forberedte os på at gå.
Til sidst var tiden inde.
Hvad skal I bruge dem til?
Vi tager så mange iltflasker med, vi kan bære. Har du noget imod det?
Har I brug for så mange flasker, Susan?
-Hør nu, Luca... -Godt, jeg går op. Held og lykke.
Held og lykke. Pas på dig selv.
-Luca... pas på dig selv. -Også du.
-Fidel... -Undskyld, at jeg er sent på den.
-Kan I hjælpe mig med dragten? -Javist.
Mine handsker...
Det ligner en solrig vinterdag på jorden.
Man skulle ikke tro, at vi er i en anden verden.
Hvilken herlig dag. Jeg ville ønske, at vi kunne tage de tunge dragter af.
Det ville ikke være en god ide. 80 minusgrader, 10 REM om året...
-...og næsten intet atmosfærisk tryk. -Kom nu, drenge.
Susana, I burde tænde jeres videokameraer.
Jeg kan optage alt herfra.
Jeg tror, at de på jorden ville sætte pris på det, I kan filme.
Er det dit alvor, Luca? Bruger vi ikke for megen energi?
Jeg har regnet på det, og jeg tror, at vi har råd til det.
Jeg tror, at det kan blive værdifuldt.
For at gøre deres sidste timer meningsfulde...
Det drejer det sig ikke om. Det her er vigtigt.
Billederne kan være værdifulde. Jeg er ikke sentimental.
Du er på skærmen, Susana. Du kan sige nogle ord, hvis du vil.
I kender allerede vores situation. Det er unødvendigt at gentage den.
Vi vil forsøge at nå frem til kanten af Valles Marineris.
Vi har regnet ud, at vi skal gå i fire, fem timer.
Vi har ekstra iltflasker med-
-så chancerne er gode for, at vi kan filme Valles Marineris.
Jeg håber, at I får gavn af dem.
Vent lidt. Vi stopper her.
-Jeg må skifte iltflaske. -Godt, jeg hjælper dig.
Hvor mange dagslystimer har vi igen?
Efter solen at dømme... To eller tre, måske.
Nøjagtig fire timer, Herb.
Hvor langt er vi fra dalen?
I har allerede tilbagelagt tre fjerdedele af afstanden.
Herregud...
-Er alt i orden, Susana? -Ja da.
Vi vandrede gennem et landskab, der virkede som udskåret af stormfloder.
For mio. af år siden kunne den tørre overflade have været en dyb kløft.
Mars' vilde skønhed og dens isnende ligegyldighed tog vejret fra os.
Vi var de første, der nogensinde havde sat fod på det fremmede sted.
Blot en anekdote fra det røde, øde landskab.
Har I set noget så smukt?
Mere end 4.000 km lang og 300 km bred.
-Det savner modstykke i solsystemet. -Se de aflejringer.
Jeg ved ikke, om kameraet kan fange farvenuancerne... Det er så smukt.
De ses tydeligt, Susana.
Er de nået frem til dalen?
Der er så smukt her.
Det har næsten været umagen værd bare at komme hertil.
Se derovre.
Ja, se.
-Vi vil prøve at gå ned i tågen. -Der er mere end otte kilometer ned.
Men gravitationen er kun en tredjedel så stærk som på jorden.
Det er ikke så svært, som det virker. Hvad synes du, Susana?
-Vi går ned og ser os om. -Ja, hvorfor ikke?
Så går vi, vi har ingen tid at spilde.
Er det en spøg? Det er bare træthed, der hindrer mig i at græde lige nu.
-Herregud... -Kom nu.
God ide. Desværre kan det ikke lade sig gøre.
De har ikke tilstrækkelig med ilt til at komme helt ned.
Er du gal?
Rolig, jeg har lukket mikrofonen.
-For resten ved de det allerede. -Du behøver ikke minde dem om det.
-Tror du, at vi har det bedre? -Vi har da chancen for at overleve.
Ja, hvis du hører på mig.
Jeg kom sammen med en fyr for nogle år siden, der var nøjagtig som du.
Han syntes, at han var det klogeste på jorden, men han var en idiot.
Du har altså haft en kæreste?
Rend mig, Luca. Rend mig!
Det her er vanvid. Kort og godt.
Vi er alle gale, ellers havde vi set det i tv på jorden.
Hvad får en mentalt rask mand til at forlade kone og børn-
-og klatre ned i en dyb kløft på en frossen planets ækvator?
Havde vi ikke været mentalt raske, havde vi ikke klaret testene.
Jeg løj. Jeg ville hertil.
Jeg var gal nok til at lyve, men klog nok til ikke at blive afsløret.
-Løj du også? -Nej, jeg svarede ærligt.
Hør I der, husk at det her optages.
En skønne dag bliver det sendt i tv på jorden. Tænk på, hvad I siger.
De ville aldrig vise os i dårligt lys. Vi bliver vist som helte.
-Med lidt held bliver vi helgenkåret. -Ti stille, Luca!
Du er et levende bevis på, at psykologiske test ikke virker.
-Hvad med din teamånd? -Jeg løj vel som alle andre.
-Undtagen Herbert. -Jeg behøvede ikke at lyve.
Så er du måske den eneste af os, der ikke forbander sig selv lige nu.
Jeg spekulerer på, hvordan vi vil blive opfattet i tv.
Hvad vil folk tænke, når de ser det her?
Jeg kender situationen. Man sidder og drikker kaffe efter frokost-
-og pludselig viser man billeder fra øjeblikket lige før en katastrofe.
Man ser mennesker, der snart skal dø og tænker på, hvad de føler.
Hvad får dem til at fortsætte?
-Har du fundet ud af det? -Nej, slet ikke.
Det føles, som om jeg ser det her i tv.
Jeg nægter at tro, at det her sker for mig.
Jeg kan ikke forstå, at min ilt vil slippe op om nogle timer-
-og at det betyder, at det er ude med mig.
Jeg vil foreslå noget. Lad os koncentrere os om nedstigningen?
Vi bruger mere ilt end nødvendigt, når vi snakker.
Den stejle skråning ville en geolog have kaldt kaotisk terræn.
Vi gik langs en vej, der var blevet skåret ud af vandløb-
-engang i Mars' historie.
Vent lidt, jeg må skifte iltflaske.
Jeg hjælper dig.
-Lad os stoppe her, Susana. -Godt.
Det er din sidste flaske.
-Rolig, du bruger for megen ilt. -Ja, det ved jeg.
-Er alt i orden? -Helt fint.
Herbert var på sin sidste iltflaske, og vi havde ikke mange flere igen.
Vi vidste, at vi nærmede os slutningen, men ingen sagde et ord.
Vi koncentrerede os om at tage et skridt ad gangen.
Se der. Det der er Phobos.
-Den bevæger sig som en satellit. -Den er så smuk.
Og den lysstærke stjerne er Deimos.
-Den ser ikke så spektakulær ud. -Det spiller ingen rolle, Rodrigo.
-Det er Barsooms måner. -Barsoom?
Skal vi fortsætte?
Mars fik navnet Barsoom af indbyggerne i Heliumriget-
-der blev regeret af den smukke prinsesse Dejah Thoris-
-og hvor den grønne kriger Tars Tarkas med fire arme kæmper.
Herbert fortalte os dette på vejen ned.
Han fortalte om Heliums byer-
-og den store smaragdgrønne kanal, Nylosirtis.
-Hvad taler du om, Herb? -Om John Carters eventyr på Mars.
Min farfar havde alle Edgar Rice Burroughs romaner.
Tarzanbøgerne og bøgerne om John Carter.
Men jeg kunne bedst lide Carterbøgerne.
Som barn brugte jeg mange timer på at sluge de fantastiske romaner.
Jeg drømte om engang at kunne besøge prinsesse Dejah Thoris' rige-
-og vandre under Barsooms to måner.
I må fortsætte uden mig.
Jeg bliver lidt her.
Hvad mener du? Hvad er der, Herb?
Jeg kan ikke fortsætte. Min ilt er sluppet op.
Jeg ville så gerne kunne...
...men det går ikke.
Vi vidste, at dette øjeblik ville komme, ikke sandt?
Gjorde vi ikke, Susana?
Du er et godt menneske.
Vi skulle have lært hinanden bedre at kende.
De eneste lykkelige er de, der har virkeliggjort deres barndomsdrømme.
Det her var slutningen. Hvad lavede vi?
Hvorfor fortsætter vi så stædigt nedad-
-mod vore egne grave?
Herbert lå tilbage deroppe. Ensom under Barsooms måner.
Han var den bedste af os alle.
Fidel?
Susana?
Kan I høre mig? Jeg modtager ingen billeder. Jeg ser ingenting.
Der er magnetiske forstyrrelser.
Vi kommer nok ikke længere. Vi kan ikke fortsætte.
Fandens!
-Må vi gå hele vejen tilbage? -Ikke jeg.
Vi kunne ikke komme videre. Men pludselig så jeg den.
Jeg tror, at jeg straks følte, at der var noget underligt i grotten.
Skråningen, vi havde fulgt, førte lige ind i den.
-Susana? -Luca? Jenny? Kan I høre mig?
-Jeg får ingen... -Luca?
Du må se det her, Fidel.
Vent, jeg kommer.
Kan I høre mig? Jeg modtager ingen billeder.
Der er forstyrrelser.
Fandens også!
Hvad betyder det der?
Vi er døde.
Åh, hvad pokker...
-Hvad laver du? -Der er ingen ide i at spare energi.
Der er en læk. Modulet er ikke så lufttæt, som vi troede. Vi taber ilt.
Måleinstrumentet viser-
-at trykket er faldet. Vi burde have fået advarselssignaler tidligere.
Sensorerne må være blevet beskadiget ved styrtet.
Vi kan tætne lækagen og genoprette trykket.
Nej, min beregning var nøjagtig og baseret på, at kabinen var lufttæt.
Jeg havde ikke regnet med en iltlækage.
Den variabel var ikke med i ligningen.
Og resultatet kunne ikke være værre. Selv om det lykkes at tætne hullet-
-er der ikke ilt nok, til redningsfartøjet kommer.
Jeg nægter at give op. Jeg vil finde den forbandede lækage og tætne den.
-Jenny... -Hvad er der?
Det tjener intet formål. Trykket falder, hullet bliver måske større.
Lækagen vil kunne ses som en stribe vanddamp.
Håbet er ude, tro mig.
Jeg vil ikke sidde i en rumdragt og vente på, at ilten slipper op.
Hør nu, Jen...
-Jeg vil ikke... -Hvad vil du så gøre? Fortæl.
Vi kan vel forlige os med tanken om, at vi skal dø-
-og bare være sammen, med hinanden...
Vi kan gøre det smukt for hinanden.
Jeg vil ikke sidde alene og vente på døden.
Vi kan vel gøre det smukt for hinanden?
Hvor lang tid har vi igen?
Omkring tolv timer.
Har du bare fortrængt sådanne tanker under hele rejsen?
Mener du, at du med din enorme begavelse og utrolige intelligens-
-ikke kan komme på nogen anden løsning end at bolle ind i døden?
Nu er du bare umedgørlig. Du er så stejl.
Hør på mig, Jenny.
Jeg har tænkt meget over det her. Vi kan tilpasse os situationen.
Nu skal du høre min plan.
Jeg tager rumdragten på og går ud og forsøger at finde lækagen.
Jeg blæser på, om det er spild af tid. Jeg gør i det mindste noget.
Du kan blive her og masturbere, til du dør af udtørring.
Redningsmandskabet kommer til at finde dig sådan.
De vil måske tilmed rejse en statue over dig på samme sted.
-Det synes ikke skabt af naturen. -Hvad mener du?
Hvordan kan naturen have skabt en sådan grotte?
Den virker kunstig. Som en tunnel gravet af en tænkende skabning.
-Væggene er glatte, næsten perfekte. -Der kan være mange forklaringer.
Vand kan have perforeret bjerget, som en underjordisk gletsjer.
Siden smeltede isen.
Det er helt utroligt, Fidel. Ser du det her? Fantastisk!
Der er symboler skåret i bjerget. Det ligner en form for skrift.
Af vinklerne at dømme er de skåret af et tænkende væsen. Herregud!
Det er uden tvivl lavet af mennesker, men jeg kan ikke tro det.
Herregud...!
-Nogen har bygget det her. -"Nogen..." Det er helt utroligt!
Vi kan ikke klage, det har vi ikke ret til.
Vi har opdaget rester af en fortidig civilisation.
-Her er der skåret flere symboler. -Jeg ser dem, Susana.
Det her er ufatteligt.
Herregud...
Fidel havde viet hele sin karriere til at vise mulighed for liv på Mars.
Vi var snublet over beviser, han ikke havde kunnet drømme om.
Mens vi gik, tænkte vi på, om vi ville tage opdagelsen med i graven.
-Hvad laver du? -Jeg må finde den lækage.
Det er der ingen ide i, Jen. Vi har mistet for megen ilt.
"Må finde lækagen..."
-Vi må kæmpe videre. -Se på mig, Jen.
Indse, at vi kommer til at dø. Indse det.
Lad mig være i fred.
Jeg vil ikke dø.
Vi skulle have taget en arkæolog med.
En arkæolog havde myrdet os, fordi vi ikke tog forsigtighedsregler-
-inden vi trampede herind og ødelagde alt med vore fingeraftryk.
-Hvad mener du? -Jorden er dækket af støv.
-Hvor længe varer fodaftryk mon? -Muligvis i tusind år.
Tunnelen fortsætter nedad. Går den helt ned til bunden af dalen?
Det er muligt, men den er 80.000 meter dyb.
Tænk, at vi er her!
Hvad er det, der sker?
-Lufttrykket er højere her. -Din måler viser forkert.
Nej, se... Iltmåleren virker som den skal.
Vi har ikke passeret en luftsluse eller registreret nogen forandring.
Der må være noget galt med dine instrumenter.
Trykket er næsten nul. Jeg har intet at tabe, hvis måleren er itu.
Det er grusomt at dø af dekompression.
Jeg er meget træt. Hvis det her er slutningen...
Gør det ikke, Fidel. Lad mig ikke alene.
Det er koldt, og det har en metallisk lugt.
Men man kan trække vejret uden problemer.
Men det er umuligt.
Der er luft her, og et tilstrækkeligt tryk.
Spørg mig ikke, hvordan det er muligt.
Det er rigtigt.
Fidel...
Hvis der er tilstrækkeligt med luft her.
Ja, så kan vi overleve.
Vi må finde ud af, hvad det er for et sted, hvad det er brugt som.
Pyramiderne må være ret nybyggede i sammenligning med det her.
Stenene må have været her længe. Længere end vi kan forestille os.
Vi vil aldrig komme til at tyde de symboler.
De virker ikke så fremmede som skabt af en ikke-jordisk civilisation.
Et hvilket som helst jægerfolk kunne have udviklet pilesymbolerne.
Det samme gælder stjernen og korset. Blækspruttens øje...
Strukturen er identisk med menneskeøjet. Konvergent evolution.
Godt... Lad os fortsætte.
Vent, vi har stadig ingen kontakt med Belos.
De kan ikke hjælpe os derfra.
-Det her er en labyrint. -Jeg føler mig som en forsøgsrotte.
-Mon der ligger en tanke bag det? -Det må der gøre.
Forestil dig en myre, der går ind i en Cola-flaske på jagt efter føde.
Den går rundt og rundt til den falder sammen. Den tror måske også-
-at et så smukt sted må være skabt med et formål?
Men symbolerne må betyde noget.
Forlad mig ikke, Fidel.
-Korridoren er et vakuum, ikke sandt? -Ja.
Hvordan har de gjort det? Hvordan er det muligt?
Hør nu, Fidel, forlad mig ikke.
Susana... Jeg er så frygtelig træt.
Forlad mig ikke, Fidel.
Jeg optager alt, hvad jeg ser, med kameraet...
... men jeg kan ikke overføre billederne.
Så I vil kun komme til at se det her...
...hvis nogen gør sig den ulejlighed at lede efter mit lig.
Ensom, mere ensom end noget andet menneske nogensinde havde været-
-på et fremmed sted, der blev opretholdt af en mystisk teknologi.
Noget holdt luften tilbage herinde, og måske var det det-
-der forårsagede afvigelserne i magnetfeltet og gravitationen.
Muligvis indikerede disse afvigelser labyrinter som denne-
-på hele Mars' overflade. Men jeg for vild herinde.
Jeg gik ensom et sted, der allerede havde krævet min kollegas liv.
Jeg var gået i cirkler i flere timer-
-og tænkte på, at Rodrigo havde ret. Der var ingen logik bagved.
Det var måske bare en rottefælde, eller...? Hvem ved?
Det eneste, jeg vidste, var, at der hverken var luft eller tryk-
-i de stjernemarkerede gange.
Jeg håber, at disse pile fører mig i den rigtige retning.
Men intet er sikkert.
Rodrigo? Er det dig?
To arme og to ben.
Den ser ganske menneskelig ud.
Men hvem ved, hvordan den oprindeligt så ud?
Jeg behøver bare et stribe damp for at finde lækagen.
Det er alt, hvad jeg behøver.
Det her er umuligt.
Jenny? Jenny?
-Jenny? -Jeg er her.
Ja, det er det. Det er Susans signal.
-Er det muligt? -Nej, det er det ikke.
Men det er hendes signal. Hun kan umuligt være i live.
Jenny? Luca?
-Kan I høre mig? -Vi hører dig, men har intet billede.
I må prøve at komme hertil. Der er luft til alle her.
Kom hertil.
-Hvor er Rodrigo? -Han klarede det ikke. Han er død.
Men I... overlevede.
-Der er luft her. -Hun er blevet gal.
-Kan hun stadig være i live? -Hvis Rodrigo gav hende sin ilt.
-Eller hvis hun tog den fra ham. -Hvad er det, du antyder?
Det ved jeg ikke. Hun hallucinerer måske.
-Vi kan prøve at komme hen til hende. -Kan vi det?
Vi har ilt tilbage til en time herinde.
Vi har to rumdragter med fulde iltflasker.
Desuden har vi kaptajnens reserve.
-Jeg tror, at det kan lykkes. -Du ville jo ikke dø i en rumdragt.
Jeg er kommet frem til, at ingen måde at dø på er bedre end nogen anden.
Jeg vil vide, hvad der er sket med Susan.
Kom nu.
Jeg må hvile lidt. Dragterne er ikke lavet til lange gåture.
Du lever!
Jeg lever! Jenny!
Helt vanvittigt!
Det her, mine venner, er Vallees Marineris dalbund.
Herb og Fidel døde uden at få et glimt af den.
Men her kan der være håb for os. Der er vand, luft og organisk liv.
Der er en art lav, vi måske kan ekstrahere proteiner fra.
Så nu ved I det. Det er et faktum.
Der var liv på Mars for millioner af år siden. En civilisation blomstrede.
Hvordan var de? Hvordan levede de deres tilværelse?
Hvordan var deres verdensanskuelse.
Hvad skete der her?
Da klimaet blev koldere, byggede de en tunnel-
-hvor de bevarede luft og opretholdt livet i et ugæstfrit miljø.
Men til slut lykkedes det dem ikke at overleve.
Hvem ved hvorfor? Vi vil ikke være der, når det bliver opdaget.
Det her er mit sidste kamerabatteri, og jeg filmer så meget, jeg kan.
Det her er til jer, der ser disse billeder, og som vil finde svar.
Vort mål er nu at overleve. Som Herbert sagde: "Vi er skibbrudne."
Som skibbrudne kommer vi til at holde ud lige til slutningen.
Tag jer godt af vore familier.